Mi lesz az olaj árával?
![picture](https://concordeblog.hu/wp-content/uploads/2024/07/Olaj-ara_b.jpg)
A Covid óriási sokkja után az olajpiac épp csak elkezdett helyreállni, amikor az orosz-ukrán konfliktus közel egy évtizede nem látott magaságokba repítette az energiaárakat. Mindez nagyot ütött a legtöbb nyugati ország gazdaságán, amelyek már amúgy is szenvedtek a gyenge növekedéstől és magas adósságállománytól. Beköszöntött a stagfláció időszaka, az alacsony növekedés magas inflációval párosult, és máig nem múlt el a recessziótól való félelem sem, ami számottevően csökkentette az olajkereslet növekedését a világon.
Az OPEC+ 2022 végén a lejáró termeléscsökkentési intézkedések helyett újakat vezetett be, amivel sikerült 80 USD/hordó körüli áron stabilizálni a Brent típusú olaj árát.
2022 vége óta gazdasági fronton keveset javult a helyzet, Nyugat-Európa gyakorlatilag recesszióban van és a kínai növekedés is lassul, az olajkereslet alacsonyabb ütemben nő, mint a Covid előtti időkben. Az olajár szinten tartása érdekében az OPEC+ a már meglévőeken felül egy újabb önkéntes alapú termeléscsökkentési akciótervet jelentett be 2024 januárjában, amit előző cikkünkben részletesebben is taglaltunk.
Ennek köszönhetően az olajár 2024 első felében végig stabil volt, valamivel 80 USD/hordó felett, valamint az egyéves várakozás is ott mozgott a 12 havi határidős ügyletek alapján. Kilengéseket leginkább az olyan geopolitikai konfliktusok kiterjedésével fenyegető események okoztak, mint a Palesztin-Izrael-Irán közötti helyzet, vagy a húszik által ellehetetlenített Szuezi-csatornán keresztüli hajózás.
Mi várható 2024 második felére?
Június 2-án volt egy OPEC+ ülés, amelyen a legutolsó önkéntes alapú termelés csökkentés sorsáról döntöttek, amely június végével lejárt volna. A kartell úgy döntött, hogy 2025 év végéig meghosszabbítja ezt, ami összhangban volt a piaci várakozásokkal. Viszont a piac arra számított, hogy a teljes termelés csökkentést megtartják, az OPEC+ viszont úgy döntött, hogy szeptember végét követően fokozatosan enyhítenek majd a csökkentésen mértékén, ami negatív piaci fogadtatást kapott, és az olaj ára rövid időre benézett 80 USD/hordó alá. Viszont Szaúd-Arábia jelezte, hogy ha a piaci körülmények úgy diktálják, akkor nem feltétlen csökkentenek, vagy nem csökkentenek olyan mértékben. Ezt követően gyorsan visszatalált az olaj 80 USD/hordó felé.
Mivel az OPEC+ országok költségvetése egyre magasabb olajárat igényel, ezért úgy gondoljuk, hogy a 80 USD/hordós olajár az a padló, ami alá nem csökkenhet hosszú ideig, különben az OPEC várhatóan beavatkozik. Ez igaz lehet a következő másfél-két évben, de legalább addig, amíg egy esetleges amerikai kormányváltás esetén az amerikai külpolitika jelentős fordulatot nem vesz, leginkább a Közel-Keleten. A gazdasági problémák folytán gyengélkedő olajkereslet miatt pedig a 90 USD/hordós olajár valószínűleg az a plafon,
AMIT HOSSZÚ IDŐRE NEM FOG ÁTLÉPNI AZ OLAJÁR AZ ELKÖVETKEZŐ FÉL-EGY ÉVBEN.
Mindezek alapján arra számítunk, hogy 2024 harmadik negyedévében, amikor szezonális okok miatt a legerősebb az olajkereslet döntően 85-90 USD/hordó között alakulhat az olaj ára. A negyedik negyedévben pedig, amikor elkezd csökkeni a kereslet szezonális okok miatt, valamint az OPEC is elkezdi enyhíteni az önkéntes alapú termelés csökkentését, inkább 80-85 USD/hordó között alakulhat majd az olajár. Így összességében 85 USD/hordó körül alakulhat az átlag, ami valamivel magasabb, mint az első félévben tapasztalt 84 USD/hordós átlagár. Ez nagyjából összhangban van a Reuters által gyűjtött piaci konszenzussal.
Hosszabb távú kilátások
A hosszú távú olajár tekintetében már megosztottabbak a várakozások. Az ötéves vagy 60 havi határidős Brent ügyletekből lehet arra következtetni, hogy milyen árat vizionál a piac. A gazdasági válságot követő bő öt éven át a piac 90 USD/hordóra várta az olaj árat stabilan. Ennek az elképzelésnek egyrészt a fejlődő országok, India, Kína erőteljes növekedési kilátásai ágyaztak meg, másrészt az, hogy a Bush-kormány közel-keleti és az Obama-adminisztráció észak-afrikai kalandjai után növekvő geopolitikai feszültség hatására olyan jelentős országok termelése esett ki vagy csökkent le, mint Irak, Szíria vagy Líbia. Volt egy olyan piaci szentiment, hogy a kereslet tartósan meg fogja haladni a kínálatot.
Ez a nézet azonban nagyban megváltozott, amikor mindenki számára nyilvánvalóvá vált, hogy a több lépcsőben repesztett horizontális olajkutak forradalmat hoznak el az amerikai olajiparban. Miután az OPEC egy sikertelen kísérletet tett, hogy elfojtsa ezt a folyamatot és visszaszerezze piaci részesedését, az olajár stabilizálódott, megint és hosszútávon 60 USD/hordó körülire várták, ez jelentette ugyanis a gazdaságossági küszöböt az amerikai termelők számára. És 80 USD/hordót tartották akkoriban az elemzők a plafonnak, mivel afölött annyira beindult volna a fúrás az Egyesült Államokban, hogy a megnövekedett termelés azonnal visszahúzta volna az olajárat 80 USD/hordó alá.
Az utóbbi bő két és fél évben a piac 70 USD/hordó körül árazta az olajat hosszú távon, de ahogy már említettem, az előrejelezések jelentősen eltérnek. Fel lehet ezt fogni úgy, mint a régi 60 USD/hordós küszöb a 2022-23 inflációs sokk után, mivel a helyzet és a piac dinamikáját meghatározó tényezők keveset változtak (OPEC vs. amerikai olajtermelők, valamint orosz szankcióknak minimális hatása volt a hosszú távú kilátásokra).
Bár egyes elemzések jóval alacsonyabb megtérülési küszöböt állapítanak meg az amerikai olajiparnál, akár 30-35 USD/hordót, a fúrási aktivitás szemmel láthatóan nem fut fel ilyen olajár mellett, ezért feltételezhető, hogy az átlag valójában feljebb van, vagy vannak egyéb limitáló tényezők (például egyre kevesebb megfúrható pontot találnak a nem konvencionális olajmezőkben).
Az amerikai Energiainformációs Hivatal (EIA) 2030 előtti csúcsot vizionál az olajtermelésben és fogyasztásban, ami pesszimista képet festhet az iparág számára. Ám a szervezet előrejelzéseit számos kritika érte az elmúlt években, az iparágban érdekelt, várakozásaikra sokszor több tízmilliárdos téteket is helyező szereplők későbbre várják a tetőzést. A Goldman Sachs, az ExxonMobil, a Vitol vagy az OPEC inkább egy 2030-2035 utáni csúcsot vizionál. Még az olyan szereplők is, mint a BP és Shell, akik az olajcégek közül a leginkább zászlajukra tűzték a zöld átállás jelszavait, növelték a 2030-as olajkereslet-várakozásaikat.
2045-IG AZ OLAJKERESLET FŐ MOZGATÓRÚGÓJA INDIA LEHET ÉS EGYÉB TÖBB SZÁZ MILLIÓ LAKOSÚ ORSZÁGOK A TÁVOL-KELETEN.
Mindezt összevetve a várakozásaink szerint 70-95 USD/hordó körül alakulhat az olajár az évtized végéig, amennyiben nem tör ki valamilyen újabb széleskörű és hosszan ható geopolitikai konfliktus. Az általunk követett cégek értékeléséhez és árazásához 80 USD/hordós „valós” olajárat használunk 2023-as fogyasztói árszinten értelmezve. A 70-80 USD hordós határt a padlónak gondoljuk, mivel ez az olajár szükséges az OPEC+ országok egyre költekezőbb költségvetéséhez. Másik oldalról pedig a korábbiaknál gyengébb keresletnövekedés erős plafont szabhat az olajárnak 90 USD/hordó körül. Egyes gyorsan fejlődő és nagy lélekszámú távol-keleti országok azonban biztosítják a hosszú távú kereslet növekedést.
(A cikk először a Világgazdaság oldalán jelent meg 2024. július 23-án)
Olvass minden nap a világ történéseiről egy Concorde-os szemüvegén keresztül!
Ha nem szeretnél lemaradni a legjobb írásainkról, iratkozz fel hírlevelünkre és minden héten egyszer elküldjük heti válogatásunkat.
Jelen blogbejegyzés a szerző magánvéleményét tükrözi, amely nem feltétlenül egyezik a Concorde Csoport hivatalos álláspontjával.